Bun venit la umilul nostru domiciliu.
Soţia mã încurajeazã sã petrec timp în grãdinã pentru sãnãtate.
Cred cã e obositã dupã cãlãtorie.
Plãnuiesc îmbunãtãţiri. Vreau sã arunc o uscãturã şi sã plantez o alee de tei.
Mã gândesc cã orice tânãrã doamnã ar fi fericitã
sã fie stãpâna unei asemenea case.
Aici nu vom fi întrerupte.
Salonaşul ãsta e pentru folosinţa mea exclusivã.
Ah, Lizzie, e o plãcere sã am casa mea.
- Charlotte, vino aici! - Ce s-a întâmplat?
Iar a scãpat porcul? Ah, e Lady Catherine.
Hai sã vezi, Lizzie.
Veşti bune.
Am primit o invitaţie la Rosings de la Lady Catherine.
Ce minunat!
Nu fi stânjenitã de ceea ce porţi.
Pune pe tine ce ai mai bun.
Lady Catherine nu a fost niciodatã împotriva celor cu adevãrat modeşti.
Una dintre cele mai extraordinare privelişti din Europa, aşa e?
Numai geamurile au costat peste 20,000 lire.
Haideţi. Haideţi.
Cred cã puţin mai târziu o sã jucãm cãrţi.
Înãlţimea voastrã.
Drã de Bourgh.
- Deci tu eşti Elizabeth Bennet? - Da, Înãlţimea voastrã.
Asta e fiica mea.
- Sunteţi amabilã cã ne-aţi invitat. - Numai covorul a costat peste 300 lire.
Dl Darcy.
Ce faci aici?
Dle Darcy, nu am ştiut cã vom avea onoarea.
- Drã Elizabeth, sunt un oaspete aici. - Îl cunoşti pe nepotul meu?
Am avut plãcerea sã-l cunosc în Hertfordshire.
Colonel Fitzwilliam. Îmi pare bine.
Dle Collins, nu poţi sta lângã soţie. Mutã-te. Acolo.
Harvey, ai putea cumva sã-mi aduci peştele...
Sper cã familia ta e sãnãtoasã, drã Elizabeth?
Da, mulţumesc.
Sora mea mai mare e la Londra. Poate ai vãzut-o acolo.
Nu am avut norocul...
Cânţi la pian, drã Bennet?
- Puţin, dnã, şi foarte prost. - Desenezi?
Nu, deloc.
Dar surorile, deseneazã?
Nici una.
Foarte straniu.
Bãnuiesc cã nu aţi avut ocazia.
Mama voastrã ar fi trebuit sã vã ducã la oraş, ca sã aveţi profesori buni.
Mama nu s-ar fi supãrat, dar tata urãşte oraşul.
- V-a pãrãsit guvernanta? - Noi nu am avut guvernantã.
Fãrã guvernantã? Cinci fete crescute acasã fãrã guvernantã?
Nu am mai auzit aşa ceva. Mama trebuie sã fi fost sclava educaţiei voastre.
Câtuşi de puţin, Lady Catherine.
Surorile mai tinere au ieşit în societate?
- Da, dnã, toate. - Toate?
Toate cinci în acelaşi timp? E foarte ciudat.
Şi eşti a doua. Cele mai tinere înainte ca cele mai mari sã se mãrite?
Surorile mai mici trebuie sã fie foarte tinere.
Da, mezina nu a împlinit 16 ani.
Dar ar fi greu pentru surorile mai mici
sã n-aibã parte de distracţii pentru cã cele mai mari nu s-au mãritat.
Nu ar încuraja câtuşi de puţin dragostea între surori.
Pe cuvânt, ai opinii foarte ferme pentru o persoanã atât de tânãrã.
Spune-mi, ce vârstã ai?
Cu trei surori mai mici aproape de maturitate, îmi e greu sã vã rãspund.
Vino, drã Bennet, cântã pentru noi.
- Nu, vã rog. - Cãci muzica mã încântã.
De fapt, sunt puţini oameni în Anglia
care se bucurã mai mult de muzicã.
Sau au gusturi mai bune.
Dacã învãţam, ar fi trebuit sã devin expertã.
La fel şi Anne, dacã i-ar fi permis sãnãtatea.
Nu afişez falsã modestie când spun cã nu cânt bine...
Hai, Lizzie, Înãlţimea sa o cere.
Cum se descurcã Georgiana, Darcy?
- Cântã foarte bine. - Sper cã exerseazã.
Nu se poate ajunge la excelenţã fãrã exerciţii regulate.
I-am spus asta dnei Collins.
Pentru cã nu aveţi instrument, eşti binevenitã la Rosings
sã cânţi la pianul din camera menajerei.
În acea parte a casei nu vei sta nimãnui în drum.
Vrei sã mã sperii venind în toatã mãreţia sã mã auzi.
Dar nu mã alarmez, chiar dacã sora ta cântã atât de bine.
Ştiu cã nu te pot alarma, chiar dacã aş vrea.
Cum s-a purtat prietenul meu în Hertfordshire?
Chiar vrei sã ştii?
Pregãteşte-te pentru ceva cumplit.
Prima datã când l-am vãzut, nu a dansat cu nimeni,
deşi nu erau destui domni
şi erau câteva doamne fãrã partener.
Nu ştiam pe nimeni afarã de grupul meu.
Nu toţi se cunosc la un bal.
Fitzwilliam, am nevoie de tine.
Nu am talentul
de a face conversaţie cu uşurinţã cu oameni pe care nu îi cunosc.
Poate ar trebui sã urmezi sfatul mãtuşii tale, sã exersezi.
Dragã Jane...
Dle Darcy.
Ia loc, te rog.
Dl şi dna Collins s-au dus în sat.
Casa asta e încântãtoare.
Cred cã mãtuşa mea a fãcut multe când dl Collins a venit aici.
Aşa cred.
Nu şi-ar fi putut extinde bunãvoinţa asupra unui supus mai recunoscãtor.
- Sã cer sã ne aducã ceai? - Nu, mulţumesc.
Bunã ziua, drã Elizabeth, a fost o plãcere.
Ce Dumnezeu i-ai fãcut sãrmanului domn Darcy?
Nu am idee.
Orice minte are nevoie de un consilier
cãruia sã i se adreseze pentru consolare când suferã.
Sunt multe facilitãţi pe care alţii le pot oferi, spre deosebire de noi.
Mã refer la acele lucruri
care se pot obţine doar prin intromisiune...
Mã scuzaţi, prin intromisiunea dintre prietenie şi politeţe.
În asemenea ocazii, bãrbatul fãlos te întâmpinã nu cu cordialitate,
ci cu suspiciunea celui care îşi recunoaşte inamicul...
- Cât timp intenţionezi sã stai? - Cât vrea Darcy.
- Sunt la dispoziţia lui. - Toţi par sã fie aşa.
Mã întreb de ce nu-şi ia o soţie ca sã asigure durata unui asemenea avantaj.
- Ar fi o femeie norocoasã. - Zãu?
Darcy e o persoanã foarte loialã.
Recent a venit în ajutorul unui prieten.
Ce s-a întâmplat?
L-a salvat de la un mariaj imprudent.
Cine e bãrbatul?
Cel mai apropiat prieten al sãu, Charles Bingley.
A dat dl Darcy un motiv pentru intervenţia sa?
Au fost obiecţii serioase cu privire la doamnã.
Ce fel de obiecţii? Lipsa de avere?
Cred cã familia ei a fost consideratã necorespunzãtoare.
- Şi i-a separat? - Aşa cred. Mai mult nu ştiu.
Drã Elizabeth.
M-am luptat zadarnic şi nu mai pot suporta.
Aceste ultime luni au fost o torturã. Am venit la Rosings doar ca sã te vãd.
Am luptat contra raţiunii, a aşteptãrilor familiei mele,
a inferioritãţii naşterii tale, a rangului meu.
Le voi ignora ca sã-ţi cer sã pui capãt agoniei mele.
- Nu înţeleg. - Te iubesc.
Cu ardoare.
Te rog sã îmi faci onoarea sã mã accepţi ca soţ.
Dle, apreciez tulburarea prin care ai trecut
şi regret cã ţi-am provocat durere.
Nu am fãcut-o conştient.
- Acesta e rãspunsul? - Da, dle.
- Râzi de mine? - Nu.
Mã respingi?
Sunt sigurã cã emoţiile care te-au ţinut în loc te vor ajuta sã treci peste asta.
Pot întreba de ce sunt respins atât de puţin politicos?
Aş putea întreba de ce mi-ai spus cã mã placi în ciuda raţiunii tale?
Dacã am fost nepoliticoasã, asta e o scuzã.
- Dar ştii bine cã am şi alte motive. - Ce motive?
Crezi cã m-ar putea tenta ceva ca sã accept bãrbatul care a ruinat
fericirea iubitei mele surori?
Negi cã ai separat doi tineri care se iubeau,
expunându-ţi prietenul la dezaprobare
şi sora mea la batjocurã pentru speranţe înşelate,
adâncindu-i pe amândoi în suferinţã?
- Nu o neg. - Cum ai putut sã o faci?
Am crezut cã surorii tale nu-i pãsa de el.
Am realizat cã ataşamentul lui e mai puternic.
E timidã!
Bingley credea cã nu are sentimente adânci.
- Tu ai sugerat-o. - Spre binele lui.
Sora mea nu-mi aratã nici mie ce simte cu adevãrat.
Bãnuiesc cã averea lui a jucat un rol?
Nu aş dezonora-o astfel pe sora ta. A fost sugerat...
Ce?
Cã era clar un mariaj avantajos...
- A dat sora mea o astfel de impresie? - Nu!
- Nu. Era, totuşi, familia ta... - Lipsa de contacte?
- Nu, mai mult decât asta. - Cum aşa, dle?
Lipsa de bune maniere a mamei tale, a surorilor mai tinere şi a tatãlui.
Iartã-mã. Trebuie sã te exclud pe tine şi sora ta.
Şi dl Wickham?
Dl Wickham?
Ce scuzã oferi pentru felul în care te-ai purtat?
- Ai un interes deosebit. - Mi-a spus despre nenorocul sãu.
- Ah, ce mare a fost. - Îi ruinezi şansele
şi totuşi îl tratezi cu sarcasm.
Deci asta e pãrerea ta despre mine?
Mulţumesc. Poate aceste ofense ar fi fost trecute cu vederea
dacã mândria nu ţi-ar fi fost rãnitã de scrupulele mele privind relaţia noastrã.
Trebuie sã mã bucur de inferioritatea situaţiei tale?
Şi astea sunt vorbele unui bãrbat distins.
Îngâmfarea ta şi trufia, nepãsarea ta egoistã faţã de sentimentele altora
m-au fãcut sã-mi dau seama cã eşti ultimul bãrbat cu care m-aş mãrita.
Iartã-mã, doamnã, cã te-am reţinut atâta timp.
Am venit sã-ţi las asta.
Nu vreau sã reînnoiesc sentimentele care te-au dezgustat atât.
Dar dacã îmi permiţi, mã voi referi la cele douã ofense pe care mi le atribui.
Tatãl meu l-a iubit pe dl Wickham ca pe un fiu.
I-a lãsat o situaţie generoasã. Dar la moartea tatãlui meu,
dl Wickham a anunţat cã nu are intenţia sã îmbrace sutana preoţeascã.
A cerut contravaloarea situaţiei, şi a pierdut-o iute la jocuri de noroc.
Apoi a scris, cerând mai mulţi bani, ceea ce am refuzat.
Dupã care a rupt toate legãturile.
S-a întors vara trecutã şi a declarat o dragoste pasionatã pentru sora mea
pe care a încercat sã o convingã sã fugã cu el.
Ea urmeazã sã moşteneascã 30.000 lire.
Când i s-a explicat cã el nu va primi niciodatã vreun ban, a dispãrut.
Nu pot sã îţi descriu disperarea ce a cuprins-o pe Georgiana.
Avea doar 15 ani.
În ce priveşte cealaltã problemã, cu sora ta şi dl Bingley,
deşi motivele care m-au cãlãuzit pot pãrea insuficiente,
erau în folosul unui prieten.
Lizzie.
Eşti bine?
Nu mai ştiu.
Lizzie. Ce noroc cã ai venit.
Mãtuşa şi unchiul tãu sunt aici ca sã o aducã pe Jane de la Londra.
- Ce face Jane? - E în salon.
L-am uitat. Dacã ar trece pe lângã mine pe stradã, nu l-aş bãga în seamã.
Londra e atât de interesantã. E adevãrat.
Sunt atâtea de fãcut.
Ce ştiri ai din Kent?
Nimic.
Cel puţin, nimic demn de menţionat.
Lizzie, spune-i mamei!
Nu mai face atâta zarvã.
- De ce nu m-a invitat şi pe mine? - Fiindcã eu sunt companie mai plãcutã.
- Ce este? - Sunt la fel de îndreptãţitã.
Sã mergem toate.
Lydia a fost invitatã la Brighton cu familia Forster.
O baie în mare mi-ar face bine.
Voi cina cu ofiţerii în fiecare searã.
Papa, nu o lãsa sã meargã.
Lydia nu se simte bine pânã nu se expune undeva în public.
Şi nu ne putem aştepta sã o facã cu mai puţine inconvenienţe.
Dacã nu o supraveghezi,
va deveni cel mai absurd flirt care îşi face familia de râs.
Şi Kitty o va urma, ca totdeauna.
Lizzie, nu vom avea linişte pânã nu pleacã.
Numai de asta îţi pasã?
Colonelul Forster e un om decent.
O va ţine departe de necazuri reale.
Şi e prea sãracã pentru a fi vânatã de oricine.
E primejdios.
Sunt sigur cã ofiţerii vor gãsi femei mult mai interesante.
Sã sperãm, de fapt, cã şederea ei în Brighton
o va învãţa cât de neimportantã este.
Oricum, e greu sã creascã mai rãu decât este.
Şi dacã o face, va trebui sã o ţinem închisã tot restul vieţii.
Lizzie, eşti binevenitã sã ni te alãturi.
Peak District nu este Brighton.
Ofiţerii sunt rari, ceea ce ţi-ar putea influenţa decizia.
Vino în Peak District cu noi, Lizzie, sã respiri aer proaspãt.
Frumuseţea naturii. Ce sunt bãrbaţii comparaţi cu stâncile şi munţii?
Bãrbaţii sunt roşi de aroganţã şi prostie.
Dacã sunt îndatoritori, nu au creier.
Ai grijã, draga mea. Asta sunã puternic a amãrãciune.
L-am vãzut pe dl Darcy când am fost la Rosings.
De ce nu mi-ai spus?
A spus ceva despre dl Bingley?
Nu.
Nu a spus.
Ah, ce sunt bãrbaţii comparaţi cu stâncile şi munţii?
Sau trãsurile care nu se stricã?
Unde suntem exact?
Foarte aproape de Pemberley.
- Casa dlui Darcy? - Exact.
Un lac plin de peşte. Mi-ar plãcea sã-l vãd.
Ah, nu. Mai bine nu.
El e...
Mai degrabã nu, el e... e...
- Atât de cum? - De bogat.
Doamne, Lizzie, cât de snoabã poţi fi!
Sã ai ceva contra dlui Darcy din cauza averii. Sãracul om nu are ce face.
Dar nu e aici, oricum. Oamenii ãştia nu sunt niciodatã acasã.
Nu rãmâne în urmã.
- Stãpânul stã mult acasã? - Nu atât de mult cât aş vrea.
Îi place mult aici.
Dacã se cãsãtoreşte, îl vei vedea mai mult.
Seamãnã mult cu tatãl lui.
Când soţul meu a fost bolnav, dl Darcy nu ştia ce sã mai facã.
A organizat servitorii pentru mine.
Ãsta e el, dl Darcy.
O faţã frumoasã.
Lizzie, seamãnã bine cu el?
Tânãra doamnã îl cunoaşte pe dl Darcy?
Doar puţin.
Nu crezi cã e un bãrbat chipeş, domnişoarã?
Da.
Da, trebuie sã spun cã este.
Asta e sora lui, dra Georgiana.
Cântã toatã ziua.
E cumva acasã?
Drã Elizabeth.
- Credeam cã eşti la Londra. - Nu.
Nu sunt.
Nu.
- Nu am fi venit... - Am venit o zi mai devreme...
Sunt cu unchiul şi mãtuşa.
Şi ai o cãlãtorie plãcutã?
Foarte plãcutã.
- Mâine mergem la Matlock. - Mâine?
- Staţi în Lambton? - Da, la hanul Rose and Crown.
Da.
Îmi pare rãu cã deranjãm.
Spuneau cã imobilul e deschis pentru vizitatori.
- Pot sã te însoţesc pânã în sat? - Nu.
- Îmi place sã merg pe jos. - Da.
Da, ştiu.
La revedere, dle Darcy.
Pe aici, dle.
Eşti sigur cã nu vrei sã stai cu noi?
Tocmai l-am vãzut pe dl Darcy. Nu ne-ai spus cã l-ai întâlnit.
Ne-a invitat la cinã mâine searã. A fost foarte politicos, nu-i aşa?
- Foarte politicos. - Nu-i deloc cum l-ai descris.
Sã cinãm cu el?
Are ceva plãcut când vorbeşte.
Nu te supãrã cã lungim cãlãtoria cu o zi?
Doreşte în mod special sã-i cunoşti sora.
Sora.
Drã Elizabeth!
Sora mea, dra Georgiana.
Fratele meu mi-a spus atât de multe despre tine,
- încât simt cã parcã am fi prietene. - Mulţumesc.
- Ce pian frumos. - Fratele meu mi l-a dat.
- Nu trebuia. - Ba trebuia.
- Prea bine atunci. - Uşor de convins, nu-i aşa?
Odatã a trebuit sã mã rabde pe mine cântând.
- Spune cã te descurci foarte bine. - Atunci e un sperjur.
- Am spus "destul de bine". - "Destul de bine" nu e "foarte bine".
Sunt satisfãcutã.
- Dle Gardiner, îţi place pescuitul? - Foarte mult.
Vrei sã mã însoţeşti pe lac dupã amiazã?
Locuitorii au fost lãsaţi în pace prea mult.
- Mi-ar face plãcere. - Cânţi în duet, drã Elizabeth?
- Numai când sunt forţatã. - Frate, trebuie sã o forţezi.
Pescuit splendid, companie plãcutã. Ce tip grozav.
Mulţumesc foarte mult, dle Darcy.
O scrisoare pentru dvs, doamnã.
Ah, e de la Jane.
Sunt veşti cât se poate de proaste.
Lydia a fugit...
...cu dl Wickham.
Şi s-au dus cine ştie unde.
Nu are bani sau contacte. Mi-e teamã cã e pierdutã pentru totdeauna.
E greşeala mea.
Dacã îl dam în vileag pe Wickham atunci când trebuia.
Nu, e greşeala mea.
Puteam împiedica asta dacã eram deschisã cu surorile mele.
S-a fãcut vreo încercare de a o salva?
Tatãl meu s-a dus la Londra, dar ştiu cã nu se poate face nimic.
Nu e nici cea mai micã speranţã.
Aş vrea sã te ajut.
Dle, cred cã e prea târziu.
E serios, într-adevãr. Trebuie sã plec. La revedere.
Trebuie sã plecãm îndatã.
Mã voi alãtura dlui Bennet sã o gãsim pe Lydia înainte sã ruineze familia.
Cum a putut familia Forster sã o scape din ochi?
Totdeauna am spus cã nu erau potriviţi sã aibã grijã de ea.
- Şi acum e ruinatã. - Sunteţi toate ruinate.
Cine vã mai ia acum cu o sorã decãzutã?
Sãrmanul domn Bennet va trebui sã se batã în duel cu Wickham
şi va fi omorât.
Încã nu l-a gãsit, mamã.
Dl Collins ne va da afarã înainte ca el sã fie rece.
Nu fi atât de speriatã. Unchiul nostru e la Londra şi ajutã cãutarea.
Lydia trebuie sã ştie ce face asta nervilor mei.
Asemenea palpitaţii şi spasme peste tot!
Copilul meu Lydia, copilul meu!
Cum a putut sã facã aşa ceva sãrmanei ei mame?
- Nu poţi face asta! - Nu fi copil.
- Kitty, dã-o încoace. - Pentru cine e?
E pentru tata.
Scrisul e al unchiului.
Papa, ai o scrisoare.
- Lãsaţi-mã sã-mi trag sufletul. - E scrisã de unchiul.
- I-a gãsit. - Sunt cãsãtoriţi?
- Nu pot citi scrisul lui. - Dã-mi-o mie.
Sunt cãsãtoriţi?
Vor fi, dacã tatãl tãu îi dã ei o pensie de 100 lire pe an. Asta e condiţia lui.
- Vei accepta, tatã? - Bineînţeles.
Dumnezeu ştie cât a cheltuit unchiul vostru pe ticãlosul ãla.
Ce vrei sã spui?
Nici un bãrbat nu s-ar cãsãtori cu Lydia
cu o tentaţie de numai 100 lire pe an.
Unchiul vostru trebuie sã fi fost foarte generos.
Crezi cã a fost o sumã mare?
Wickham e un prost dacã a acceptat mai puţin de 10.000 lire.
- Doamne iartã-mã! - Tatã!
Lydia s-a mãritat deşi are doar 15 ani!
Sunã clopoţelul, Kitty.
Pun ceva pe mine şi merg la Lady Lucas sã-i spun. Sã vãd ce mutrã face.
Spune servitorilor cã vor primi un bol cu punci.
- Ar trebui sã-i mulţumim unchiului. - Trebuia sã ajute.
E mult mai bogat decât noi şi nu are copii. Fata mãritatã!
Numai la asta te gândeşti?
Când vei avea cinci fete, sã-mi spui la ce altceva te gândeşti.
Atunci poate vei înţelege.
Dar nu ştiţi cum este el.
- Lydia! - Ah, mamã!
Am trecut de Sarah Sims în trãsurã.
Mi-am scos mãnuşa ca sã vadã verigheta.
Apoi m-am plecat şi am zâmbit...
Sunt sigurã cã nu era atât de radioasã ca tine, draga mea.
Trebuie sã mergeţi la Brighton.
Acolo se gãsesc soţi. Sper sã aveţi mãcar jumãtate din norocul meu.
Lydia.
Vreau sã aud toate detaliile, dragã Lydia.
Am fost trimis la un regiment în nordul Angliei.
Îmi pare bine sã aud asta.
Lângã Newcastle. Mergem acolo sãptãmâna viitoare.
- Pot sã vin sã stau cu voi? - Nici vorbã cã nu.
Luni dimineaţa m-am trezit într-o agitaţie.
Nu vreau sã aud.
Mãtuşa mea era acolo, propovãduind de parcã citea o slujbã.
- Era înfiorãtor de neplãcutã. - Şi nu înţelegi de ce?
Dar nu am auzit o vorbã, pentru cã mã gândeam la dragul meu Wickham.
Muream sã ştiu dacã se va cãsãtori în tunica albastrã.
Nordul Angliei, cred, are nişte peisaje spectaculoase.
Şi mã gândeam, cine o sã fie cavaler de onoare dacã el nu se întoarce?
Din fericire s-a întors, altfel trebuia sã-l rog pe dl Darcy.
- Dl Darcy! - Am uitat!
- Dar nu trebuia sã scot un cuvânt. - Dl Darcy a fost la nunta ta?
El a fost cel care ne-a gãsit.
El a plãtit pentru nuntã, pentru postul lui Wickham, pentru tot.
Dar mi-a zis sã nu spun.
- Dl Darcy? - Înceteazã, Lizzie.
Dl Darcy nu e nici pe jumãtate atât de preţios cum eşti tu câteodatã.
Kitty, mi-ai vãzut verigheta?
Sã-mi scrii des, draga mea.
Femeile cãsãtorite nu au niciodatã timp pentru scris.
Cred cã nu o sã-mi scrii.
Când m-am mãritat cu tatãl tãu, pãrea cã ziua nu e destul de lungã.
Surorile îmi vor putea scrie, cãci oricum nu au altceva de fãcut.
Nimic nu e mai rãu decât sã te desparţi de copii.
Te simţi atât de pãrãsitã fãrã ei.
- La revedere. - Pa, Lydia. La revedere, dle Wickham.
Pa, Kitty. Pa, tatã.
Nu-mi imaginez ce face tatãl vostru cu atâta cernealã.
Dnã Bennet.
Aţi auzit noutãţile, doamnã? Dl Bingley se întoarce la Netherfield.
Dra Nichols comandã o pulpã de porc. Îl aşteaptã mâine.
Mâine?
Nu cã îmi pasã. Dl Bingley nu înseamnã nimic pentru noi.
Nu vreau sã-l mai vãd niciodatã.
Nu vom scoate o vorbã despre asta. E sigur cã vine?
Da, doamnã. Cred cã e singur. Sora lui a rãmas la oraş.
De ce crede cã ne intereseazã, nu am idee. Haideţi, fetelor.
Mai bine ne-am duce acasã, sã-i spunem dlui Bennet.
Ce insolent poate sã fie. Mã întreb cum îndrãzneşte sã-şi arate faţa.
E în regulã, Lizzie.
Îmi pare bine cã e singur, cãci nu-l voi vedea atât de des.
Nu îmi e fricã de reacţia mea. Ci de remarcile altor oameni.
Ah, îmi pare rãu.
E aici. E aici. E la uşã.
- Dl Bingley! - Dl Bingley?
Ah, Dumnezeule! Purtaţi-vã normal.
Şi orice aţi face, nu fiţi arogante.
Mai e cineva cu el. Dl Cum-îl-cheamã, ãla încrezut.
Dl Darcy? Ce insolenţã. Unde se trezeşte, sã vinã aici?
Nu mişca, Jane. Mary, pune aia deoparte. Gãseşte ceva util de fãcut.
Ah, Doamne, o sã leşin cu siguranţã.
Kitty.
- Nu putem avea asta aici. - Mary, panglicile, panglicile.
Mary, stai jos imediat. Mary!
Dl Darcy şi dl Bingley, doamnã.
Ce bine ne pare sã vã vedem, dle Bingley.
Au intervenit multe schimbãri de când ai plecat.
Dra Lucas s-a mãritat, e la casa ei. La fel şi una dintre fiicele mele.
Poate aţi vãzut în ziare,
deşi nu a apãrut aşa cum ar fi trebuit.
Foarte scurt. Nimic despre familia ei.
Da, am auzit. Felicitãrile mele.
Dar e aşa greu ca Lydia sã fie luatã de lângã mine.
Dl Wickham a fost transferat la Newcastle, unde-o mai fi ãsta.
Vei sta mult la moşie?
Câteva sãptãmâni. Pentru vânãtoare.
Dupã ce ucideţi pãsãrile voastre,
veniţi la noi şi împuşcaţi câte vreţi.
Dl Bennet va ajuta bucuros şi va pãstra pentru voi cele mai bune stoluri.
Excelent.
- Eşti bine, dle Darcy? - Destul de bine, mulţumesc.
Sper cã vremea va fi bunã pentru vânãtoare.
- Mã întorc în oraş mâine. - Atât de curând?
Jane aratã bine, nu-i aşa?
Într-adevãr, aşa e.
Ei bine, trebuie sã plecãm.
Darcy. A fost o plãcere sã vã vedem din nou.
Drã Elizabeth. Drã Bennet.
Trebuie sã mai veniţi.
Iarna trecutã aţi promis cã veniţi la o cinã de familie.
Nu am uitat. Cel puţin trei feluri.
Mã scuzaţi.
Extraordinar.
Trebuia sã intrãm şi ea sã spunã, "Luaţi loc."
Aşa cã simt...
Ah, e un dezastru, nu-i aşa?
A fost...
- Drã Bennet. - Dle Bingley.
Intru şi o spun.
Da, exact.
Îmi pare bine cã s-a sfârşit. Acum ne putem vedea ca simple cunoştinţe.
Ah, da.
Doar nu crezi cã sunt atât de slabã încât sã fiu în pericol.
Eşti în pericol sã-l faci sã se îndrãgosteascã de tine, ca totdeauna.
- Îmi pare rãu cã a venit cu dl Darcy. - Nu spune asta.
De ce nu?
Jane.
- Am fost oarbã. - Ce vrei sã spui?
Uite, e el. S-a întors. Vine din nou.
Ştiu cã asta pare ciudat,
dar aş dori sã solicit privilegiul de a vorbi cu dra Bennet.
Între patru ochi.
Toatã lumea în bucãtãrie, imediat.
Afarã de tine, Jane, bineînţeles.
Ah, dle Bingley, îmi pare bine sã te vãd din nou atât de curând.
Mai întâi, trebuie sã-ţi spun cã am fost cel mai mare dobitoc.
Kitty, linişte.
Da.
De o mie de ori, da.
Mulţumesc lui Dumnezeu. Credeam cã nu se mai întâmplã.
Sunt sigur cã se vor înţelege bine.
Au temperamente asemãnãtoare.
Servitorii îi vor înşela cu asiduitate.
Şi vor fi atât de generoşi, încât îşi vor depãşi veniturile.
Sã-şi depãşeascã venitul? El are 5.000 pe an.
Ştiam eu cã nu degeaba e frumoasã.
"...trebuie sã nu fie nesincerã.
Ea se poate adresa cu eficacitate sentimentelor altora
ale cãror minţi strãlucesc cu cãldura sensibilitãţii
şi ale cãror argumente sunt bazate pe convingere.
Ea trebuie sã simtã influenţa acelor pasiuni şi emoţii
pe care doreşte sã le inspire..."
Poţi muri de fericire?
Nu ştia cã am fost în oraş primãvara.
- Cum s-a justificat? - Credea cã sunt indiferentã.
- Nemãsurat. - Fãrã îndoialã otrãvit de sora lui.
Bravo. Ãsta e cel mai neiertãtor lucru pe care l-ai spus vreodatã.
Ah, Lizzie, aş vrea sã te vãd fericitã.
Dacã ar fi un bãrbat pentru tine.
Poate dl Collins are un verişor.
- Ce e asta? - Ce?
Poate s-a rãzgândit.
Vin!
Da.
Lady Catherine.
Celelalte progenituri ale tale, bãnuiesc?
Toate afarã de una. Mezina s-a cãsãtorit, Înãlţimea voastrã.
Cea mai mare a fost cerutã azi dupã amiazã.
- Aveţi o grãdinã foarte micã. - Pot sã vã ofer un ceai?
Nicidecum. Trebuie sã vorbesc cu dra Elizabeth Bennet singurã.
E o problemã urgentã.
Nu se poate sã nu înţelegi de ce am venit aici.
Nu ştiu de ce îmi faceţi onoarea.
Te avertizez, nimeni nu se joacã cu mine.
Mi-a ajuns la urechi o veste alarmantã.
Cã intenţionezi sã te cãsãtoreşti cu nepotul meu, dl Darcy.
Ştiu cã nu e adevãrat. Deşi nu vreau sã-l jignesc
crezând cã e posibil, am pornit îndatã sã-mi fac sentimentele cunoscute.
Dacã credeaţi cã e imposibil, de ce aţi venit aşa departe?
Ca sã o aud dezminţitã.
Venirea dvs va confirma aceastã veste, dacã chiar existã.
Dacã? Pretinzi cã nu o ştii?
Nu ai fost tu cea care a lansat-o?
Nu am auzit de aşa ceva.
Poţi sã declari cã e lipsitã de temei?
Nu pretind cã sunt atât de directã ca Înãlţimea voastrã.
Mã puteţi întreba ceva şi eu sã aleg sã nu rãspund.
Ţi-a fãcut nepotul meu o ofertã de cãsãtorie?
Înãlţimea voastrã tocmai a declarat cã e imposibil.
Dl Darcy e logodit cu fiica mea. Ce spui de asta?
Dacã aşa e, n-aveţi de ce sã credeţi cã mi-ar face mie o ofertã.
Fatã egoistã. Aceastã cãsãtorie a fost plãnuitã de când erau copii.
Crezi cã poate fi împiedicatã de o femeie de rang inferior
cu o sorã a cãrei fugã a rezultat într-o cãsãtorie scandalos forţatã
Ia care s-a ajuns doar pe cheltuiala unchiului vostru.
Ah, ceruri! Vor fi umbrele din Pemberley poluate în acest fel?
Spune-mi odatã pentru totdeauna, eşti logoditã cu el?
Nu sunt.
Promiţi sã nu accepţi niciodatã o asemenea ofertã?
Nu voi promite niciodatã aşa ceva.
M-aţi insultat în toate felurile posibile
şi nu mai puteţi avea nimic de spus.
Trebuie sã vã cer sã plecaţi numaidecât.
Noapte bunã.
Nu am fost tratatã astfel în viaţa mea!
- Ce se întâmplã? - Doar o micã neînţelegere.
Mãcar o datã în viaţã, lãsaţi-mã în pace!
- Nu puteam dormi. - Nici eu. Mãtuşa mea...
Da, a fost aici.
Cum oare pot compensa un astfel de comportament?
Dupã ce ai fãcut pentru Lydia
şi bãnuiesc, pentru Jane, eu ar trebui s-o fac.
Trebuie sã ştii. Sigur ştii cã totul a fost pentru tine.
Eşti prea generoasã ca sã te joci cu mine.
Ai vorbit asearã cu mãtuşa mea şi asta mi-a dat speranţe
cum nu mi-am permis sã am niciodatã.
Dacã sentimentele tale sunt la fel ca în aprilie, spune-mi.
Afecţiunea şi dorinţele mele nu s-au schimbat.
Dar o singurã vorbã de la tine mã va face sã tac pentru totdeauna.
Dacã totuşi, sentimentele tale s-au schimbat...
...trebuie sã-ţi spun,
cã m-ai vrãjit, trup şi suflet, şi te...
Te... Te iubesc.
Începând de azi, nu vreau sã mã mai despart de tine.
Ei bine, atunci.
Ai mâinile reci.
Închide uşa, te rog, Elizabeth.
Lizzie, ţi-ai ieşit din minţi? Credeam cã îl urãşti.
- Nu, Papa. - E bogat, fãrã discuţie.
Şi vei avea mai multe trãsuri decât Jane.
Dar te va face asta fericitã?
Nu ai altã obiecţie în afarã de faptul cã mã crezi indiferentã?
Nici una.
Toţi îl ştim ca pe un individ mândru şi cam neplãcut.
Dar asta nu e nimic dacã tu îl placi.
Îl plac.
Îl iubesc.
Nu e mândru. Am greşit. Am greşit complet în ce-l priveşte.
Nu îl cunoşti, Papa. Dacã ţi-aş spune cum e de fapt
şi ce a fãcut...
Ce a fãcut?
Dar ea nu-l place. Credeam cã nu îl place.
Şi eu la fel. Aşa am crezut toate.
Probabil cã am greşit.
- Nu ar fi prima oarã, nu-i aşa? - Nu, şi cred cã nici ultima.
Dumnezeule.
- Trebuie sã-i dau banii. - Nu.
Nu trebuie sã spui la nimeni. El nu ar vrea altfel.
L-am judecat greşit, Papa. Eu mai mult decât oricine. Sub toate aspectele.
Nu doar în problema asta.
M-am purtat absurd.
A fost ridicol despre Jane şi despre multe alte lucruri.
Dar şi eu am fost la fel.
Ştii, el şi cu mine...
El şi cu mine semãnãm atât de mult.
Suntem amândoi încãpãţânaţi.
Papa, eu...
Îl iubeşti cu adevãrat, aşa e?
Foarte mult.
Nu credeam cã cineva te poate merita.
Dar se pare cã sunt redus la tãcere.
Aşa cã îmi dau consimţãmântul din toatã inima.
Nu aş fi putut sã te dau, Lizzie, cuiva care sã fie mai puţin venerabil.
Mulţumesc.
Dacã vin tineri pentru Mary sau Kitty, pentru Dumnezeu, trimiteţi-i aici.
Sunt în formã.